- Hilary! - Ce-i?
Cheile!
- Hei! Ho! - Nu poţi controla asta.
Ce e?
Ieşi afară!
Acum este numărul colectorilor.
Mă lasă să aştept de 10 minute
şi au mai rămas doar 39.
Ador pălăria aceea.
Roger Callahan...
şi Misty Ryan...
Şi băiatul familiei Kinsella...
şi sora lui... Cum o cheamă?
- Rosemary. - Rosemary! Exact!
Tu erai cea mai deşteaptă din gaşcă.
- Aveai cele mai bune note. - Cele mai bune note.
Acum e agent de vânzări imobiliare.
Are un Cadillac inscripţionat.
Alo! Alo!
SE CAUTĂ TÂNĂRĂ ÎNGRIJIRE LA DOMICILIU
Poţi lăsa ţigara măcar atunci când mănânci?
Uite! N-au mai rămas decât 15!
Ce zici atunci de cursul de afaceri?
L-ai putea relua, nu?
Sună-l pe Danny!
Spune-i...
- Te înşeală un tip o dată - Nu începe...
şi tu îl părăseşti ca şi când ar fi împuşcat pe cineva.
Du-te înapoi, ţipă la el,
dar fă ceva, Hilary, măcar o dată în viaţă!
Cel puţin, el te-a întreţinut!
Le-ai ratat, mamă.
STOC LICHIDAT.
Cu toate că nu ştii ce se poate întâmpla aşa repede.
Nu e cine ştie ce.
Nob Hill, numărul 16?
- Pe scări în sus, domnişoară. - Mulţumesc.
Înainte şi la dreapta.
Mulţumesc.
Vă rog. Şi dv! Ţine!
Bună ziua! Ce se întâmplă?
Luaţi loc şi completaţi formularul.
Bună!
Are cineva un stilou?
Mulţumim. Ţinem legătura prin agenţie.
Domnişoara O'Neil.
Bună!
Da, ştiu că eşti agitat.
- Luaţi loc. - Da, totul e în ordine.
Bagajele sunt gata, avionul aşteaptă, hotelul aşteaptă,
Japonia aşteaptă.
Ea nu e pe lista agenţiei, David.
Da, da.
- Am lenjeria în valiză cu şosetele. - Nu apăreţi pe lista agenţiei.
Nu. Am venit după anunţul din ziar.
Chiar acum, Marvin. Da, îţi promit.
Bine. Ascultă, Marvin.
Trebuie să închid, Marvin.
Ia o pastilă! Ne vedem în Japonia!
Mă scuzaţi.
- Da, domnişoara... - O'Neil.
Mă tem, domnişoară O'Neil...
Fiul meu a dat acest anunţ.
Ca să scurtăm povestea: am nevoie de o soră medicală pentru fiul meu.
- Sunteţi soră medicală? - Nu, dar am crezut că...
- Adică, puţin... - Îmi pare rău...
Mulţumim că aţi venit.
Mulţumesc că m-aţi primit!
- Dă-i bani pentru taxi, David! - Nu vreau taxi.
Dă-i bani pentru taxi
N-am nevoie de nenorociţii tăi de bani pentru taxi!
Dă-i bani de taxi. Angajeaz-o pe ultima soră văzută.
Domnişoară, vă rog, veniţi înapoi!
Cu cât coborâm mai mult, cu atât vom urca mai mult!
Nu mă întorc!
Asta e datoria mea.
Dacă e nevoie vă urmăresc până în Oakland.
Ce zi minunată!
Da, bi... bine.
Citez: "A fost o greşeală regretabilă!"
"Aţi dori să vă întoarceţi pentru un interviu neoficial, la demisol?"
- La demisol? - Da. Vă rog.
La demisol?
Intraţi, vă rog!
Sunt Victor Geddes.
- Prinsă în cursă! - Ce se petrece aici?
Scuze!
A fost o glumă. Ca să sparg gheaţa.
Acum înţeleg de ce postul e încă disponibil.
- Domnişoara O'Neil? - Da, Hilary.
Hilary.
Excelent.
Până aici merge foarte bine.
Câţi ani ai?
- 23. - Eu am 28 de ani.
Nu eşti soră medicală.
- Nu, nu sunt soră medicală. - Ai lucrat ca voluntară în spital.
Da, în timpul şcolii.
Dar am renunţat.
Făceam parte din "Viitoarele Asistente ale Americii".
Eram vicepreşedinte. Poţi să chemi presa.
Nu, asta...
- Ce făceai? - După şcoală, mă duceam la spital.
- La spitalul "Mercy"? - La "Our Lady".
- În Oakland? - De acolo sunt.
Te-am întrerupt.
- Deci am renunţat... - Ai lucrat acolo?
Măicuţele... Ai fost la o şcoală catolică, nu?
Măicuţele de la spital au vorbit cu cele de la şcoală.
Dacă făceam ceva rău,
cum ar fi să purtăm fuste prea scurte
sau vreun păcat capital cum ar fi sărutul franţuzesc,
Ah.
Atunci primeam cele mai groaznice însărcinări.
- Ploştile. - Ploştile,
aşternuturile.
Să curăţăm tot felul de lucruri.
Dar, uneori ne lăsau să schimbăm bebeluşii
şi să-i arătăm părinţilor prin geam.
Să-i ţinem în braţe.
Asta-i tot.
Eu am lucemie,
de zece ani.
Am 28 de ani. Am mai spus asta.
Deci o am de când eram la liceu.
Nu e ceva constant.
A şi regresat. Am dus o viaţă relativ normală.
Am fost în Europa.
Am absolvit facultatea. Am alergat la sprint.
La 100 de metri.
Nu eşti prima femeie în casa mea.
Eu...
Ştii ceva despre chimioterapie?
Ştiu că este un tratament pentru...
Mi se prescrie o cură, de câte ori analizele de sânge nu ies bine.
Este...
destul de...
Am nevoie de ajutor în timpul tratamentului.
Vrei slujba?
O faci să sune atât de tentantă!
Tatăl tău a spus...
Uită de tata!
- Spunea că-ţi trebuie o asistentă. - Uită ce spunea.
- El mă angajează. - Nu te angajează el.
El zboară spre Japonia cu un avion de lux. Eu te angajez.
Dacă accepţi slujba,
vei lucra pentru mine, nu pentru tata.
De ce m-ai ales pe mine?
Păi...
Am priceput.
Aveam fusta cea mai scurtă, nu?
De fapt a mai fost unul cu o fustă mai scurtă.
Dar el nu fusese niciodată voluntar în spital.
Oricum...
Ai cazare şi masă
şi 400 de dolari pe săptămână.
În mână?
Aceasta e camera ta.
Dacă accepţi slujba.
E răcit?
- Cât de bolnav? - Are cancer.
Nu vreau să aud asta.
- Ce face Jim? - Jim e un imbecil!
Atunci ce face imbecilul?
Mike, dă-ne două beri!
Cum arată tipul?
- Aristocrat. Nob Hill. - Un licenţiat snob!
- Mie mi s-a părut... - Ţi s-a părut, cum?
- drăguţ. - Dă-i înainte!
- Accepţi slujba? - Nu ştiu. Locul nu-i rău.
Am baia mea. Nu e pe hol.
- Cât ai pe săptămână? - 400 în mână.
Du-te naibii! Nu tu!
Acceptă! Maică-ta o s-o ia razna!
O să-i cumperi Cadillac! Noi o să mergem la cumpărături în fiecare zi!
Poţi să cumperi ceva pentru mine... Ce e?
Stai liniştită! Nu-ţi face griji!
Hei, hei! Vrei să mergi acasă?
Hei, aşteaptă!
Da, da.
Bine ai venit!
- Mulţumesc. - Lasă-mă să...
Asta e tot. Mulţumesc, Malachi.
Da, dle.
Asta e tot, Malachi.
Aşteaptă!
Prezenţa ta în această cameră nu face parte din înţelegere.
Nici nu am considerat că face parte.
Scuzaţi-mă!
Oh, da!
- Ce mai faci? - Prietene, ce mai faci?
- Bine. - El e Moamar.
Moamar Ghadafi.
El mă duce în fiecare luni dimineaţă la chimioterapie.
- Hillary O'Connell. - Onorat.
O'Neil.
O'Neil. Îmi cer scuze.
Peter Schmidt, 1886.
Barth şi Kenitzer, 1892.
Amândouă au rezistat la cutremur.
Minunatele Hiss şi Weekes,
1910.
Ronald McDonald, 1986.
Medicamentele care mi se injectează...
Sunt de fapt, otravă.
- Otravă. - Cum...
Hiss şi Weekes din nou, 1911.
Da, ideea e să omoare cancerul,
nu pe mine.
Ar putea fi nişte reacţii.
- Ce fel de... - Transpiraţie, de exemplu.
Tremurat şi vomă.
Uneori mă face să ţip.
Spitalul "Mercy",
1936.
- Domnişoară O'Neil... - Poftim?
- Vreţi să rămân? - Nu ştiu... Nu.
Doctorul va suna mâine.
Bine. Bine.
E bine.
Nu, nu. Nu.
- Cum e? - Mulţumesc. Mulţumesc.
Oh.
Prea tare.
E mult prea tare.
Prea tare.
Bine.
E bine. E bine.
Haide. Haide, haide.
Să pun asta pe tine.
- E mult prea tare. - Nu, l-am închis.
- Prea tare. E mult prea tare. - E în regulă. L-am închis.
Haide, lasă-mă să te duc în pat!
Gata, te ţin!
Te ţin. Te...
Bine.
Bâzâie ceva în cameră.
Culcă-te!
La naiba!
Stai, staţi, stai aşa.
Stai puţin că nu înţeleg. Cum adică "otravă"?
Da, otravă.
Am crezut că o să moară.
Am crezut că dacă i se mai dă o doză, tipul o să moară.
Shauna, am nevoie de ajutor.
Sincer, îmi pare rău pentru el.
Nu cred că vine nimeni să-l vadă.
Nu ştiu cum să-l îngrijesc.
Are nevoie de o soră medicală.
Are nevoie de cineva
care să poate face faţă acestei probleme.
Eu nu cred că pot face faţă.
Eu nu pot.
Trebuie să-i spun diseară.
Nu!
Aţi apelat la Victor Geddes. Dacă doriţi, lăsaţi un mesaj după semnal.
Sunt tatăl tău. Eşti acolo?
Ştiu că eşti acolo.
Te-am sunat să aflu cum a fost la chimioterapie.
Eşti bine?
N-ai angajat-o pe asistentă, ci pe roşcată.
Nu te mai întreb de ce.
Mă întorc peste două săptămâni. Te iubesc, Victor.
- Cina. - Mulţumesc.
- Ouă. - Mulţumesc.
Asta-i tot ce a putut găsi roşcata. Nu e mâncare adevărată în casă.
Nu, nu.
Numai dacă nu vrei o prăjitură din omletă.
Prăjitură din omletă.
Hopa!
Îmi pare rău.
- Nu-i nimic! Nu-i nimic! - Nu, este...
E important? E jurnalul tău?
Sunt doar nişte notiţe.
Eu...
Cu asta mă ocup eu. E teza mea de doctorat.
Lucrez la ea de cinci ani.
Când voi putea, o voi termina.
Sunt hotărât să o termin.
- Despre ce este? - Despre artă.
Despre istoria artei. Cunoşti impresioniştii germani?
Locuiesc în Oakland?
Nu. Despre impresionism, în general, ştii ceva?
Cum ar fi Renoir.
Sau Monet? Sau Gauguin?
Van Gogh?
- Florile... - Floarea soarelui.
- Da. - Da.
Dar eu nu scriu despre el.
Oh.
Vrei să vezi despre cine scriu?
Klimt.
Gustav Klimt.
Era obsedat de femei.
Avea nevoie de ele, ca oamenii de hrană.
Valerie Neusil.
El îi spunea Wally. Avea 16 ani.
Un timp, ea a întruchipat totul:
frumuseţea, dragostea, sexul.
Până când el s-a plictisit şi a părăsit-o.
Ea a mai trăit cinci ani şi a murit,
se spune, cu inima frântă.
E târziu pentru spionat.
- Niciodată nu-i târziu. - Noapte bună, Malechi.
Noapte bună, domnule.
Dante Gabriel Rosetti.
Şi el obsedat, dar de o singură femeie:
Elizabeth Siddal, soţia lui.
Avea 28 de ani când s-a sinucis cu un medicament numit laudanum.
Un nume frumos pentru un medicament.
Rosetti nu se putea abţine să nu o picteze iar şi iar.
Până când a murit câţiva ani mai târziu.
Din nou, Klimt.
Se numeşte "Sărutul".
A folosit aur adevărat?
Ar fi trebuit să-ţi explic chimioterapia...
mai clar.
N-a fost cinstit.
Dacă vrei, te pot plăti acum.
Pentru săptămâna asta.
Îţi meriţi fiecare bănuţ.
Şi puteam să...
Ştii, putem să...
E în regulă.
Mulţumesc, Moamar.
Dau asta la o parte o secundă.
Am citit că rata supravieţuirii
la adulţii cu leucemie
este de 50%
şi e chiar mai mare,
în cazul terapiei agresive.
Iată...
E destul de agresivă această terapie pentru tine.
O să se încălzească într-un minut.
Victor, cu ce te pot ajuta?
- Ce să fac. Cu ce să te ajut? - Cu nimic!
- Ce vrei să fac? - Nimic!
Nu poţi face nimic.
Nu poţi face nici măcar un lucru al dracului de mic!
La dracu'! La dracu'!
Sunt aici.
Ştiu. Ştiu.
Ştiu.
De aur. Aşa e. De aur.
- E un rezumat, vrei să spui... - Oh!
Are dinţi. Vezi?
E ceva foarte rar. Nu vezi aşa ceva.
Oricine poate picta o gura închisă.
Nu-mi spune că ăla e şarpe!
Doar o bucată. Întreg e prea scump.
- El mănâncă aşa ceva? - El nu mănâncă.
Fă-i jambon. E picant, hrănitor.
Vreau să spun, grătar. Cu costiţe.
E prea gras şi prea sărat.
Îţi ies din el două, trei cine şi nişte sandvişuri.
Bunica ta n-a mâncat niciodată şarpe chinezesc la masa de prânz.
- Mătuşa Elma a trăit până la... - 206 ani.
92 de ani. Mulţumesc.
A fumat un pachet de ţigări şi a băut 500 ml de whisky în fiecare zi.
Te-a plătit?
S-a oferit să mă plătească.
Şi tu ai spus: "Nu mulţumesc."
Iar eu nu m-am măritat şi Rosemarry Kinsella are Cadillac.
- Îi speli şi rufele? - Nu, mamă.
Omul are cancer şi eu îi zic:
"Vrei şosete curate, spalăţi-le!"
Parcă erai asistentă, nu menajeră,
care câştigă mai bine ca mine.
E cumva posibil
ca el să vrea un pic mai mult decât o cină cu jambon?
Oho!
Scuze! E prea tare muzica?
Nu. Pot să intru?
O secundă.
- Bună! - Bună!
E totul în regulă?
Ai ceva aici.
Da, mulţumesc.
Ţi-am mulţumit pentru noaptea trecută?
Ai spus de multe ori "La dracu'!"
Da, mulţumesc.
E aproape ora opt.
N-ai ieşit din oraş.
Adică, ai putea. Poţi. Ai voie.
Nu trebuie să stai în casă.
- Nu face parte din contract. - Mulţumesc.
Dar tu nu ieşi.
Ce zici...
de o întâlnire?
Malachi.
- Mi-am permis să... - Ţi-ai permis să intri, da.
Să vă las singuri?
Nu e nevoie, dle. Corespondenţa.
Şi presa.
- Mulţumesc că le-ai adus personal. - Cu plăcere.
Încă o ştire. Tatăl dv se întoarce la sfârşitul săptămânii.
Să presupun, după mirosul intens de maioneză,
că cinaţi acasă?
De fapt, nu. Ieşim în oraş.
Ieşim în oraş?
Sigur.
Ieşim în oraş.
Arăţi grozav.
Minunat, nu? "The Chronicle" a zis că e cel mai bun restaurant nou.
- Cel mai bun. Nu-i minunat? - Minunat!
Bine?
Bine.
- Grozav. Mulţumesc. - Sigur, domnule.
Mama spunea: "Nu trebuie să-ţi placă totul,
dar trebuie să încerci".
Oh.
Mama spunea: "Dă-mi brânza topită!"
- Ce e asta? - Carne crudă de vită.
E moartă!
Şi dacă vomit?
O să am eu grijă de tine.
Haide!
Carpaccio!
- Nu e bună? - Da, e bună.
Cât costă aşa ceva?
Nu ştiu. 30.
30? Dumnezeule!
- Oho! - Ce e?
E perfect!
Locul ăsta e minunat!
Nu e perfect, nu-i aşa?
Victor...
- Bună! - Hei, hei! Hil!
Dragă! Ce se întâmplă?
El e Victor. El e Jim.
- Ce mai faci, Jim? - Bine, bine.
- Hai şi noi. - Vrei să dansezi?
- Nu, nu, eu... - Ţine-mi jacheta, te rog.
- Bineînţeles. - Nu fi nervos.
Dansezi sau doar ocupi un loc.
Fereşte.
Scuză-mă!
Îmi pare rău!
Ai fost minunată!
Mulţumesc.
Hei, fereşte.
Nici locul ăsta nu e perfect, nu-i aşa.
Vrei să ne întoarcem la restaurant?
Nu.
Arthur Rubinstein.
Avea aproape 80 de ani când a cântat asta. L-am cunoscut.
M-a dus mama. Am dat mâna cu el.
Era înalt şi slab.
Ea de unde îl ştia?
Tata era avocatul lui.
- Sunt impresionată. - Tata e un om foarte impresionant.
- Primesc o ţigară, dacă beau asta? - Nu.
Cum este ăsta?
Şi hiturile continuă!
- E îngrozitor de târziu. - E cel mai bun!
Şi e legat de o femeie moartă.
Da. De mama mea.
Acesta era cântecul ei preferat.
A murit când aveam nouă ani. Era frumoasă.
Îmi pare rău.
Dansezi?
Mulţumesc pentru întâlnire.
Am terminat cu chimioterapia.
- Aceea a fost ultima. - Serios?
A fost o cură. S-a terminat.
Credeam că trebuie să faci un test.
- Vrei să-l suni pe doctor? - Nu.
- Sună-l! Numărul e pe birou. - Am spus nu!
Îmi cer scuze.
Aşa te răsplătesc pentru că mi-ai salvat viaţa.
Crede-mă. S-a terminat.
Şi ca să sărbătorim, plecăm.
- Unde? - În nord.
N-am ieşit de ani de zile.
- Dar tatăl tău? - O să-l sun dimineaţă.
O vacanţă.
Trebuie să-mi termin teza. Soneria sună mereu.
- O dată la două săptămâni. - Va fi o aventură.
Merităm o aventură sigură.
Sunt două ore până la spital.
Voi semna un contract:
"Subsemnatul promit să mă întorc, dacă se întâmplă ceva".
Orice.
- Şi dacă mori? - Nu.
Nu voi muri.
Mă voi însănătoşi. Dar nu pot s-o fac fără ajutor.
Nu pot să-mi revin fără tine.
- Limita e de 90 km/h. - Ce spui?
Dacă mergi mai repede, rabla asta o să explodeze.
Nu e rablă.
E un Cadillac din 1974, cumpărat de subsemnata.
- Frumoasă culoare! - Frumoasă culoare. Frumoasă maşină.
E super! Poţi să spui "super"?
Pot să spun că mergi cu 115 km/h.
De ce nu conduci tu?
Nu face asta! Nu ştiu să conduc.
Glumeşti?
Îmi pare rău.
Tata a avut şofer. N-am învăţat să conduc.
- E timpul să înveţi! - Nu face asta, Hilary!
- E grozav, nu? - Ia volanul!
Te ajut să te bucuri de viaţă!
Foarte bine. Conduci bine.
- Ştiu de ce-ţi place aici. - De ce?
Fiindcă toate clădirile sunt datate.
Ia priveşte! Tu nu te uita, fii atent la drum.
- Mergi mai repede? Poftim?
Glumesc. Ai 35 km/h.
Te-ai speriat.
DE ÎNCHIRIAT
Mulţumesc.
Oh, priveşte. Hi!
Bună! Noi tocmai ne-am mutat!
O vecină drăguţă şi prietenoasă.
Să iau eu astea.
- E bine? - E bine.
Eşti bine?
Arată minunat!
Ce sunt astea?
Fiole de morfină.
- Pentru dureri. - Nu trebuie să ţi le facă doctorul?
Eu ştiu exact ce trebuie să fac.
Am ani de experienţă.
- Ai nevoie acum? - N-o să am nevoie de ele.
Dă-le încolo!
Scuze.
E în regulă. Am terminat.
Vino!
- O să înceapă să se holbeze. - Ba nu.
Unul va întreba de ce n-am păr.
- O să fie prea ocupaţi cu băutul. - Am mai fost. Mereu întreabă.
- Haide. - Mereu întreabă.
Două beri.
Fără pahare.
V-aţi mutat în casa lui Damazian?
V-ai adus haine groase?
O să îngheţaţi acolo sus!
Izolarea termică e soluţia.
Am izolat 20 de case. Mereu are efect.
Adică a "golit" 30 de case.
Pot s-o izolez şi pe a voastră.
- Cappy. - Hilary.
- Mulţumesc. - Victor.
Ce mai faci?
Hilary, berea e din partea casei.
- Glumeşti! - Vic, cum de te-ai ras pe cap?
Da.
E călugăr Hare Krishna.
Ca cei din aeroport îmbrăcaţi în galben.
Ca şofranul.
- Şi care oferă flori. - Margarete.
- Las-o baltă! - Da, şi cântă la talgere.
- Cântă. - Ce?
- Cântă iubitule! - Cântă-ne niţel!
Nu pot.
Am părăsit ordinul.
- Am dat înapoi roba şi talgerele. - De ce?
Suntem celibatari, ca preoţii.
- Glumeşti? - Ordinul e chiar mai sever.
N-ar trebui să vă spun asta.
Spune! Suntem de încredere.
Adevărul că a apărut Hilary.
Eu eram la aeroport, locul cel mai bun.
Opream oamenii,
le dădeam flori, spunându-le: "Dumnezeu e iubire".
Apoi am oprit-o şi pe Hilary.
Când am văzut-o, am ştiut.
De a doua zi, nu m-am mai ras. Am venit aici.
Locul ei de vacanţă preferat. Nu-i aşa, iubito?
Neee!
- Nu. nu, nu. - Bună încercare!
Berea face 2,50 dolari.
E bine. E foarte bine.
Eşti bine?
Ai nevoie de mine?
Scuză-mă.
Da, am nevoie de...
Nu pot să dorm.
Eu...
Am nevoie de... Vreau să dorm...
Lângă tine.
Adică vreau...
Vreau să dorm... în patul tău.
Nu prezint nici un pericol după chimioterapie. Dar nu pot...
Asta nu face parte din contract. Spune-mi să plec.
Nu, e în regulă.
Bine.
Ce reprezintă tatuajul tău?
Puterea sufletului.
- Bună dimineaţa. Bună.
- Dacă beau asta, primesc o ţigară? - Nu.
Nu, fireşte. Aşteaptă puţin. Pune mâna!
Simţi?
- Începe să crească. - Da.
- N-am febră, nu-i aşa? - Nu.
Stai puţin!
- Am o idee. - Foarte bine.
- Aş vrea să ţi-o spun, dar... - Dar ce?
- Dar să nu te superi. - De ce?
E vorba despre ceva...
în legătură cu care tu eşti sensibilă.
Cum gătesc? Hainele? Părul?
Educaţia ta.
Eu mi-am petrecut toată viaţa studiind.
N-am făcut ce-ai făcut tu.
- Să te culci cu muncitorii? - Să trăiesc.
Încerc să învăţ de la tine. Vreau să-ţi dau ceva în schimb.
Vreau să te învăţ. Nu ca la şcoală.
Văd în tine...
Nu-mi pasă de glumele tale.
Văd că eşti interesată
de unele lucruri.
Spune-mi să mă duc naibii.
- Du-te naibii! - Spune-mi că nu te interesează.
Şi ce m-ai învăţa?
Îţi place Klimt. Începem cu arta modernă.
Citeşti,
apoi discutăm. Asta-i tot.
- Tu o să vorbeşti. - Nu o să vorbesc. Promit.
Ştiu că aşa fac. Mă poţi lovi, dacă încep.
Serios, bate-mă!
Aşa voi face.
Părul meu arată bine. Nu-l atinge!
Vezi ce ai.
- Pas. - Pas.
- Eu pariez. - Tu nu ai nimic.
Iubitule, nu ai nimic.
Doi dolari.
E o cacealma.
Pune sau taci.
- Se împart cărţile. - Merg mai departe.
Să se schimbe regulile!
Să ai credit parţial când ai un careu.
Şi, mai ales dacă ai un as.
Eu aveam cel mai bun as. Asul de pică.
Cartea asta mare merită să bată o pereche de doiari.
Vrei să dansezi?
Chiar te simţi mai bine, Victor.
Da, mulţumită ţie.
Ce?
Nu ştiu. Se pare că înţelegerea noastră s-a încheiat.
Ce vrei să spui?
Cura s-a terminat. Te simţi bine.
Eu, încă mai sunt plătită.
- E în regulă. - Nu e corect.
Poate ar trebui să ne întoarcem.
Să ne întoarcem. De ce vrei să te întorci?
Am sentimentul că treaba mea aici s-a terminat.
Aşa e?
Cred că nu.
Bine.
Noapte bună.
Bună.
Trebuie să-ţi mărturisesc ceva.
- Eşti trează? - Nu.
Bine. Atunci va fi mai uşor.
Am minţit.
Nu a mai fost nici o altă femeie în casa mea.
Nu-i nimic. Şi eu am minţit.
N-am fost niciodată vicepreşedinte la "Viitoarele Asistente ale Americii".
Dar poza cu tine şi fata aceea?
- Care? - Cea din apartamentul tău.
Jean. Jean.
De la facultate.
Era...
Eu îmi revenisem.
Cred că ne iubeam.
Nu ştiu.
Eu m-am îmbolnăvit, iar ea m-a părăsit.
Iar tu pleci pentru că sunt bine.
Nu. Ţi-am spus. Nu mai vreau să mă plăteşti.
Bine, fără bani.
Trebuie să-ţi dau ceva.
Fără lecţii de istoria artei, te rog.
Păi...
Mai am să-ţi dau doar un singur lucru.
Inima mea.
Poţi să-mi iei inima.
Nu puteam spune asta înainte.
Nu poţi zice aşa ceva când eşti bolnav.
Ba da, poţi.
Te iubesc, Hilary.
Nu vreau să pleci.
Nu trebuie să spui nimic.
Trebuie să-ţi spun ceva.
Vreau să...
Vreau să-ţi spun că...
Eşti o mare pacoste!
Dar îţi cunosc şi părţile bune. Tu m-ai schimbat.
Şi vreau să-ţi spun...
Nu te voi părăsi!
Oh! E frig!
Niciodată să nu te pui cu un Geddes!
Bună dimineaţa, dnă Merkel.
E cineva acasă?
Bună.
- E momentul să izolez ferestrele. - Bună.
Scuze de întârziere.
Am făcut butoaie la cramă, pentru o bătrână.
E nebună. Şi-a îngropat trei soţi.
Şi citeşte în frunze de ceai. Nu glumesc.
Trebuie s-o cunoaşteţi.
Aici e problema. Intră pe la scurgere.
Pune mâna!
Simţi?
- Bună, Gordon. - Vic! Salut.
- Ce faci acolo? - Bine.
Chiar. Ce faci acolo?
Am o surpriză.
Chiar e frig aici.
Am senzaţia că Gordon
ar vrea să te încălzească prin orice mijloace.
Cappy mi-a zis că n-aveţi TV.
Da, Nu.
Noi n-am...
E alb-negru.
Eu nu-l mai folosesc.
- Păi... - Ţine.
Îl pun pe masă.
La naiba.
Naiba?
Fi atent! Hristoase!
Funcţionează.
Mulţumim, Gordon.
Noi nu suntem genul care să ne uităm la televizor,
dar îţi mulţumim.
- Ce este nectarul? - Stai puţin!
- Aşteaptă! - "The Jetsons"?
- Îţi plac "The Jetsons"? - Dă înapoi!
- "Frumoasa din Amherst". - Emily Dickinson,
- Duncan. - Cine a fost Emily Dickinson?
- Corect. - "TR" pentru 400 de dolari.
Răspunde...
- Troika. - Ce e troica?
- Da. - Ce e troica.
- Ce e troica? - Sanie rusească trasă de trei cai.
"Menajeria de sticlă".
- Duncan. - Ce e "Menajeria de sticlă"?
- Un licenţiat snob răspunde.
Cea mai frumoasă piesă scrisă.
- Familia Mertz. - Cine era familia Mertz.
- Corect. - Cine era familia Mertz.
Suntem incredibili. Suntem un minunat cuplu de intelectuali.
- Mişca din nas! - Cine mişca din nas.
- "Televiziune" pentru 300. - La naiba.
- Despre cine vorbeşti? - David Cassidy!
- Numele personajului, nu actorul. - Keith Partridge!
Prea târziu, îmi pare rău.
- L-am spus la timp. A fost corect. - A fost târziu.
- Ce este primăvara? - Oh, la naiba!
Tăceţi! Ne uităm la televizor!
"Spre lună, Alice!"
- Ce e "Spre lună, Alice!"? - Zgomot!
Voi aţi fost înţărcaţi cu televizorul?
"Istoria Americii" pentru 500.
Ultima enigmă din serie:
- Buchanan. - Cine era Lincoln.
. Ai greşit! - James Buchanan.
- Oh, da!
Mulţumesc foarte mult.
Trimiteţi-mi banii prin poşta cu ponei!
Hai, puneţi-mi cecul în mânuţa mea drăguţă!
Priveşte şi nu te speria!
- Oh. - Ha!
Mă aştept să ai o impresie bună.
- Hei! - Mă bucur că aţi putut veni.
- Ce mai faci? - Bine.
- Butoaie. - Da.
- Stejar. - Da. Stejar.
E expert.
Asta e crama.
Vrei să facem un tur? Haide!
Doamna nebună e proprietara.
Face tot ce o rog, fiindcă mă iubeşte.
Da. Cum o mamă îşi iubeşte copilul idiot.
Estelle Whittier.
- Hilary. - Bună!
- Victor.
- Ce mai faci? - Victor.
Vă invităm la prânz.
- Victor şofează. - Pas.
Luaţi prânzul cu mine!
Ce faci acolo? Mai vrei vin?
Bine.
- Mulţumesc, Annabel. - Cu plăcere.
Ce?
- E un labirint. - Bravo!
- Foarte bine. - Spune-i ce-i în el!
- Ce e? - Cei trei soţi ai mei.
- Morţi. - Îngropaţi, a vrut să spună.
De mine. Fiecare când i-a sosit ceasul.
Buni bărbaţi!
Nimeni nu ştie unde sunt.
Toţi încearcă să-i găsească şi să iasă.
- Nu mulţi reuşesc. - Nu poate fi atât de greu!
Un pas înăuntru şi te-ai rătăcit!
Drojdie, "Aromă de alune".
- Sunt sigur. - Are fier.
- Fier? - Lapte cu 95% proteine.
"Patru linguriţe la un pahar".
Suficient să sufoci un struţ.
Ajută-mă să găsesc "Royal Jelly".
Ştii ce face "Royal Jelly"?
Ce e ăsta, un chestionar?
- Ce e? - Ai transpirat.
- E cald aici. - Lasă-mă pe mine.
Cald.
Şi buzele mele sunt calde.
E doar o transpiraţie de noapte.
Ce e, iubitule.
Nu-i nimic. Culcă-te!
Mai doriţi ceai?
Nu. E timpul să citim frunzele.
Pe ale lui Gordon nu le citim.
- Mulţumesc. - Pe ale lui le-am citit deja.
Doamnele au prioritate.
Dum, dum, dum, dum.
- Hmm. - Ce?
O distanţare. UN drum.
- Un iepure. - Un iepuraş!
E de bine sau de rău?
Înseamnă noroc.
Noroc la sfârşitul unei călătorii.
Limpezirea unei stări de confuzie.
- Adevărat? Acum e rândul lui Victor.
Uh...
Mi le citesc singur.
Un alt talent ascuns...
pe lângă bocce şi zidărie.
Mai bine treceţi peste partea asta.
Ce ziceţi de asta?
Viitorul meu e scurt şi dificil,
cu multe curbe periculoase.
Dumnezeule! E un labirint!
Aşteaptă până ajung acolo!
Bine. Aşteaptă!
- Aşteaptă! - Bine. Bine.
- Bine? - Aşteaptă. Acum porneşte!
Primul meu soţ a construit locul ăsta blestemat.
Alerga prin el dezbrăcat.
- Ar trebui să-l scoatem! - Nu, e bine.
Un minut, Victor!
Da, Gordon.
Timpul se scurge.
Dacă aş putea găsi centrul...
La naiba!
- Trei minute, Victor! - Da
Da.
Te-ai rătăcit? Vrei să te ajutăm?
Nu-mi place asta. Mă duc să-l iau.
- Nu! Nu, nu, nu. - Las-o să se ducă.
Victor? Victor?
Victor!
Mi-am pierdut capul...
Iisuse!
Bine, găsim centrul şi ieşim.
La naiba!
Evrica!
Dumnezeule! Te rog!
Oh, nu!
Victor. Victor!
Te rog. Nu.
Victor!
Victor! Victor!
De ce ţipi? Vino! Pierdem timpul.
- M-am speriat. De ce n-ai răspuns? - Ssst! Vino aici.
- De ce n-ai răspuns? - Oh! Ha-ha!
- Acolo e un mormânt. - 12'24"
12'24" Victoriosul Victor.
- Victor? - M-ai speriat.
- Mai pune o pătură pe pat. - Ce? De ce?
A fost frig şi nu vreau ca tu să...
Bine... mamă.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Păcat că labirintul nu e mai lung.
Acum am fi fost încă înăuntru.
A mai rămas cel de Versailles.
I-am Estellei că ai avut o boală letală.
- Ce? - "Nemernicită".
"Nemernicită". Foarte drăguţ,
- Ce este? - Nimic.
- Victor. Hei. - Ce? Ce?
- Nu poţi să... - Ce?
- Ştii tu. - Ce? S-o fac? Nu pot s-o fac acum.
- Pentru că te simţi rău? - Nu, pentru că...
Pentru că te simţi rău.
Nu pot s-o fac mereu când vrei tu.
Nu sunt prolific ca muncitorii tăi.
- Să te ia naiba! - Oh, Doamne!
Putem să discutăm fără să înjuri?
Hilary.
Hils.
Îmi pare rău.
Te simţi rău?
Nu.
Mi-ai spune dacă te-ai simţi rău?
Da.
E în regulă.
- Bună. - Bună.
- Ce mai faci? - Bine.
Estelle mi-a dat pentru Crăciun o rochie albă din anii '50.
Vrei să vezi ce i-am luat mamei de Crăciun? Nu e o păpuşă.
Ţi-ai sunat tatăl de Crăciun?
Las-o baltă!
Nu ştie unde eşti, nu-i aşa?
O să-l sun dimineaţă.
M-am întâlnit azi cu Gordon în oraş.
- Grozav. - L-am invitat la cină.
Nu avea cu cine să petreacă de Crăciun.
Deschid eu, iubito!
- E Gordon! - Crăciun fericit!
Crăciun fericit!
- Mă bucur să te văd! - Crăciun fericit!
- M-aţi făcut praf cu invitaţia!
Ne-ai făcut praf că ai venit!
- Nimic! - Nimic!
Scuze. Trebuie să duc gunoiul.
- Ne-ai adus budincă de smochine? - Nu, cadouri.
- Crăciun fericit! - Mulţumesc.
Deschide-l!
- Spumă de baie! - Asta nu-i tot.
Ooh.
Spumă de baie!
- Crăciun fericit! - Whisky!
- Are 52 de luni vechime. - Nu se mai va învechi nici o zi.
Hai să toastăm!
Pentru aceste clipe minunate!
Sincer!
Bine.
Nu e ca la mama acasă.
Piureul nu are destule cocoloaşe.
Mama mea gătea cel mai prost.
Nu, mama mea.
Ce-ţi pregătea pentru şcoală?
Îţi dădea o pungă sau o cutie?
O cutie? Glumeşti!
Îl avea desenat pe ea pe "Six Million Dollar Man".
Când o deschideai, scârţâia...
şi toată lumea se uita la mine.
Îţi dădea sandvişuri cu unt de arahide şi banane?
Nu. Erau cu unt de arahide şi cremă de bezea.
Cu unt de arahide?
Van Gogh.
Huh?
Iată răspunsul. Care e întrebarea?
Bine.
- Prea târziu. - Spune alta.
Cel mai tânăr preşedinte.
- Întreabă răspunzând. - Kennedy.
- T.R. - Cine?
- Culorile steagului francez. - Roşu, alb, albastru.
- Albastru, alb şi roşu. - Fii serios!
- A sculptat "Pieta". - Fă sport.
Michelangelo.
Executată de Elisabeta I.
Spune din sport.
Maria Stuart. "S" din US Grant.
Aşteaptă!
Simpson. Grant Wood.
Haide, ar trebui să ştii asta!
"American Gothic", pentru Dumnezeu!
Concurentul numărul unu,
nu mai joci?
Jucăm din sport şi comedii.
- Bine. Comedii. - Bine.
El a scris "Lisistrata".
Comedii Victor. Ca "Mr. Ed".
"Ea se pleacă pentru a cuceri". Oliver Goldsmith. Asta e o comedie.
- Nu e lecţia de engleză! - Toate sunt comedii.
Ce face? Ce faci, Victor?
Doamne! Bine. Nouă!
Nouă!
Bună! E cineva acasă?
Gordon, nu!
Numărul de jucători dintr-o echipă de baseball.
Lasă-mă să-l ajut.
Gata. Bine.
Uşurel! O să fie mai bine!
Culcă-te!
Pune capul aici. O să-ţi fie bine.
Îmi pare rău că am adus sticla. N-am ştiut că...
- N-am vrut... - Dacă te pot ajuta cu ceva...
Noapte bună.
Dacă ai nevoie de mine...
Mulţumesc.
Ugh!
M-ai minţit.
Îmi pare rău.
M-am purtat nebuneşte. Nu ştiu ce se petrece.
Nu vreau să se termine.
Asta-i tot.
- Îţi e rău. Trebuie să ne întoarcem. - Nu, ascultă.
Nu putem să ne prefacem...
- Să ne prefacem? - Da.
Că sunt sănătos.
Dar eşti bolnav.
- Nu, nu. - Mergem la spital.
- Ascultă-mă! Mă iubeşti? - Ce?
Spune-mi! Ştiu că e greu. Îmi pare rău. Spune-mi!
- Spune-mi! - Nu-mi place asta!
Bine, bine...
Nu mă mai întorc. Niciodată.
Te-am minţit. Nu terminasem chimioterapia.
Ce?
Sst! Iubita mea frumoasă, îmi pare rău.
Îmi pare rău. A trebuit să fac asta. Mă omora.
Ai văzut şi tu. De aceea te-am ales pe tine.
Nu doar ca să vii aici cu mine.
Ci ca să stai cu mine, orice s-ar întâmpla.
- Indiferent de ce se va întâmpla. - Nu!
Sst, sst, sst.
Să stai pentru totdeauna, indiferent de ce se va întâmpla.
Fără spitale, fără tratamente.
Nu mai vreau!
E destul Hilary!
Zece ani sunt destui!
Asta nu e viaţă! Am nevoie de o viaţă!
Am o viaţă alături de tine.
- Dacă mă iubeşti, mă vei ajuta. - Cum?
Lăsând lucrurile să vină de la sine.
- Lăsându-te să mori? - Nu.
Când ai hotărât asta?
Nu m-ai întrebat! Ai hotărât tu singur!
Şi vrei să-ţi spun...
Şi vrei să-ţi spun că te iubesc?
Ca tu să spui după aceea: "Bine. Eu o să mor. O să te părăsesc."
Hilary.
Să mă laşi să cred că am avut,
că a fost ceva adevărat în viaţa mea,
dar totul a fost o mare minciună!
Şi eu am crezut în asta.
Am crezut că n-o să mă mai îmbolnăvesc.
- Am crezut că tu vei putea... - Că aş putea ce?
Ai idee cum e pentru mine, aici?
Ştii că în fiecare zi...
În fiecare zi mă trezesc să văd dacă mai trăieşti?
Sunt atentă să văd dacă mănânci, dacă ai scaun...!
Tu ai ştiut că te îmbolnăveşti din nou
şi nu mi-ai spus!
De unde era să ştiu?
Fiindcă eu nu sunt o nenorocită de soră medicală.
Crezi că eu nu am sentimente pentru că sunt proastă?
Du-te naibii! Am şi eu sentimente
şi nu te pot privi cum mori!
- Alo. - M-Mr. Geddes, aici Hilary O'Neil.
- Eu sunt... - Ştiu exact cine eşti.
Îţi spun că, dacă fiul meu e în vreun pericol...
De aceea vă sun. E foarte bolnav.
E foarte bolnav. Trebuie să veniţi să-l luaţi acum!
Bine. Unde? Unde se află?
El e...
Domnişoară O'Neil...
Vă rog!
Strada Principală nr. 3, Mendocino.
Bine, bine, bine.
Ai făcut ce trebuia!
Oh, Victor. La naiba!
Bine, bine.
Victor, Victor.
Am pus poliţia să te caute, am angajat doi detectivi.
Nu înţeleg de ce te-ai furişat aşa.
Mă urăşti atât de mult?
Nu. Nu.
Eşti tatăl meu.
Te iubesc.
Dar nu mai sunt copil.
Am vrut să fiu singur cu Hilary. Asta-i tot.
De acord.
Da.
Cum ai putut să pleci în mijlocul tratamentului?
Dar după ce îţi termini tratamentul.
Am vrut ca ea să mă vadă cu păr.
Şi de ce nu mi-ai spus asta?
- Crezi că n-aş înţelege? - Şi m-ai fi lăsat să plec?
Nu.
Victor, crede-mă!
Mi-ar plăcea să mă ascund aici cu o fată frumoasă.
- E un colţ de rai. - Era.
Dar acum te duc înapoi la spital.
Bine. Dar mâine.
- Nu. - Vin cu tine mâine.
- Victor, ascultă-mă! - În seara asta e o petrecere.
Bine, tu...
Trebuie să o văd pentru ultima dată.
Trebuie.
Te rog!
Bine.
Cineva a aruncat ceva acolo.
Sylvia, ia astea şi pune-le acolo.
Îmi pare rău că nu pot veni la petrecerea de deseară.
Victor e bolnav şi a trebuit să-l sun pe tatăl său să-l ia.
Ştiu. M-a sunat Victor.
El şi tatăl lui vin deseară.
Oamenii cred că e amuzant că mi-am îngropat trei soţi.
Circulă o glumă pe tema asta, aici.
Nu ştiu de ce.
Nu e deloc amuzan...
să vezi că cineva pe care-l iubeşti se îmbolnăveşte.
Eu nu dau sfaturi.
Dar dacă aş fi în locul tău,
aş veni deseară la petrecere.
Crăciun fericit!
Bună! Eu sunt tatăl lui Victor.
Bună, Gordon. Îmi pare bine.
Mulţumesc, dră O'Neil. I-aţi salvat viaţa.
- E aici? - Da.
Adineauri era acolo.
Vrei să dansăm? Hai să dansăm.
- Nu cred. - Hai să dansăm.
Ce s-a întâmplat?
Mă întorc.
Hilary...
Victor.
Îmi pare rău. A trebuit să-l sun pe tatăl tău.
Mă întorc cu el.
- La spital? - Da.
Bine.
O să aibă grijă de tine, acolo.
Şi Gordon o să aibă grijă de tine!
Nu-i aşa.
Mă voi întoarce curând în Oakland.
Te voi vizita, dacă nu te deranjează.
Cred că noi doi ar trebui să...
La revedere!
Da, îmi amintesc. Bineînţeles.
S-au mutat în zonă şi le-ar place să te mai vadă.
- De ce nu te opreşti să treci pe la ei?
Data viitoare.
- Domnule Geddes? Bună. - Bună.
Victor nu se întoarce cu dv?
Ba da. Mâine dimineaţă.
A vrut să petreacă noaptea singur.
Nu-ţi face griji! Acum e în siguranţă.
A spus că mă sună dimineaţă.
- Mulţumesc. - Crăciun fericit, dră O'Neil!
Scuză-mă.
- Fugi? - Doamne!
Am crezut că ăsta e trucul meu.
Fără alte trucuri, Hilary!
Şi fără alte spitale.
Nu vreau să te mai fac să suferi.
N-am vrut niciodată.
În zece ani, tu ai fost singura
care m-ai făcut să uit că sunt bolnav.
Am vrut doar să stau cu tine.
- Să fac dragoste cu tine. - Şi atunci unde pleci?
Te ascunzi undeva până mori?
Nu te pot lăsa aşa. Nu poţi renunţa!
Am renunţat când m-ai părăsit.
Nu. Ai renunţat înainte să plec.
Nu mai vreau să fiu bolnav!
De aceea vreau să vii cu mine.
Nu pot. - De ce?
- Te duc eu la spital. - Nu pot face asta!
- De ce? - Nu pot.
- Spune-mi de ce? - Pentru că...
Pentru că mi-e frică!
Frică de ce?
Mi-e frică să sper.
E dureros să fiu lângă tine,
pentru că...
tu mă faci să-mi doresc atât de mult să trăiesc!
Atunci trăieşte, Victor!
Nu ştii ce se va întâmpla.
Nu ştii când vei muri. Nimeni nu ştie.
Dar aveam clipa prezentă. Aşa că luptă! Trăieşte cu mine!
- Nu pot. - Trăieşte alături de mine.
Nu pot face asta!
Uită-te la tine!
Eşti atât de tânără,
atât de frumoasă şi de deşteaptă!
Poţi face orice vrei!
De ce vrei să faci asta?
Pentru că te iubesc!
Dacă te întorci cu mine la spital şi lupţi pentru noi,
Dacă lupţi pentru noi, nu te voi părăsi niciodată!
Dar trebuie să lupţi! Şi dacă te faci bine,
când te faci bine, voi fi alături de tine.
Iar dacă mori, te voi ţine de mână.
Am să te ţin de mână.
şi eu voi fi ultimul lucru pe care îl vei vedea!
Pentru că te iubesc!
Da.
Oh, doamne.
Te iubesc.